GULDFEBER
Stumfilmen "Guldfeber" återgiven -
med nyskriven musik och beskrivande dialog.
Alaska, i guldfeberns dagar, ett land av trötta mäns drömmar -
och en skoningslös nordlig siren som lockade tusentals -
till sin frostiga barm och sina okända marker.
Chilkoot utgjorde gränsen till guldfälten.
Här möttes männen av hårda prövningar.
Många miste livet, andra stannade längs vägen.
En del miste modet och vände om -
bara de djärvaste fortsatte.
Långt upp i kylan, djupt in i tystnaden -
kom en ensam och orädd guldsökare.
Någonstans i denna intighet fanns en annan ensam guldsökare.
Full av tillförsikt gick han orädd in i det outforskade landskapet.
Han stannade, snubblade, halkade och gled.
"Låt mig se", tänkte den lille mannen.
"Innan jag vet var jag är måste jag vara där."
Här vilar Jim Sourdough vid denna punkt -
gick han vilse i snön. Fredag 1898
I den frusna vildmarken gick en dröm i uppfyllelse -
och en ensam röst hördes skrika mot himlen:
"Hurra! Jag har funnit ett berg av guld!"
Men vädrets makter skrattade, röt och dånade.
I vildmarken fanns en ensam stuga -
och en annan ensam man, Black Larson -
en rovlysten ärkeskurk.
EFTERLYST
Ur den piskande stormen och in i stugan kom den lille mannen.
Han sökte skydd och kanske lite gästfrihet.
Där satt han och vilade sina ben -
medan den iskalla vinden tjöt genom kvisthålen.
"Kom hit", sa Larson.
"Vad håller du på med?"
"Jag äter", sa den lille mannen.
"Ut härifrån."
"Kom igen!"
"Ut härifrån!"
Också Big Jim hade problem med vinden.
Big Jim var den ädla typen. Han hade lidit.
Oh, han älskade att lida - han led för allt och inget.
"Ut härifrån", sa Black Larson.
"Annars fyller jag er båda med bly."
"Och nu - båda två! Ut härifrån!"
"Ut!"
Jim tolererar inte den typen av oljud.
"Jag stannar här. Förstått?"
"Här", sa Big Jim.
"Just det, han stannar här", sa den lille mannen.
"Förstått? Vi stannar här."
Och stannade gjorde de.
I dagar och nätter. Och stugan knirkade.
Och två män gick i uppbragd stret. Medan hungern dem i stycken slet.
"Jag måste ha mat", skrek Big Jim.
"Jag måste ha mat!"
"Vad äter du?", sa Black Larson.
"Inget", sa den lille mannen.
"Öppna munnen!"
"Lögnare - det är ljuset."
"Vad?", sa den lille mannen. "Så motbjudande."
"För du mig bakom ryggen så skär jag upp halsen på dig."
"En av oss måste utmana stormen och få tag i mat", sa Big Jim.
"Kom hit, båda två."
"Vi drar kort. Lägsta kortet måste gå."
"Det blir du som går", sa Jim.
"Lycka till", sa den lille mannen.
"Den här biffen klarar du fint."
Någonstans där ute i obygden letade lagens arm efter Black Larson.
Desperata av hunger på själva tacksägelsedagen.
De hade i alla fall något att vara tacksamma för.
"Inte riktigt färdig än", sa den lille mannen.
"Kom igen nu", sa Big Jim.
Efter att ha sökt i omgivningarna -
medgav den lille mannen att han inget sett.
Inte minsta lilla mus.
Hungerkramperna gav Big Jim -
fruktansvärda hallucinationer.
Han blev helt enkelt en plåga.
"Mat", domderade han.
"Jag kan koka min andra sko."
"Nej! Vad som helst men inte en sko!"
Stackars Jim orkade inte längre.
"Vad är det?", sa den lille mannen.
"Jag tyckte du var en kyckling."
"Sätt fart på elden", sa Big Jim.
"Vad är det?", sa den lille mannen.
"Kom här, lilla fågel", sa Big Jim.
"Var inte så barnslig."
"Sluta nu. Det är ju jag."
"Du", sa Big Jim.
"Förlåt, jag är tokig."
"Jag erkänner att jag håller med", sa den lille mannen.
"Gå in. Jag tar geväret ifall du skulle tappa förståndet."
Kyckling eller inte -
den lille mannen ser aptitlig ut, tycker Big Jim.
Under tiden snubblar Black Larson på Big Jims berg av guld.
Så gick de skilda vägar.
Big Jim mot sin gruva och vår hjälte mot sitt öde.
"Adjö", sa den lille mannen.
"Det var trevligt att lära känna er."
Svek väntade Big Jim då han anlände till sitt berg av guld.
Big Jim såg djupt in i ögonen -
på Black Larson -
och han såg ett avskums själ.
Fångad i en ström av desperata illdåd -
gick Black Larson sin undergång till mötes.
Som i en dröm växte i den frusna vildmarken en stad upp -
där mänsklig värme spreds med liv, kärlek och lust.
Georgia.
Jack var en kvinnokarl.
Georgia var snabb och impulsiv -
stolt och självständig.
Georgia arbetade på en danslokal.
Jack var mycket lockad av Georgia.
Kanske avvisade hon honom just därför.
Ut ur natten kom den lille mannen -
och gick mot danslokalen, ett läger för glädje och ljus -
en fristad för förlorade drömmar.
"Georgia, varför är du elak mot Jack?"
"Han tycker om dig", sa flickan.
"Han tycker om alla", sa Georgia.
"Jag är trött på det här stället", sa hon.
"Jag skulle resa om jag hittade en ärlig man värd besväret."
"En vacker dag hittar jag honom."
Hon snurrade runt -
och letade och letade -
och letade.
"Vad hon är kylig", tänkte Jack.
"Jag ska nog visa henne."
"Ni och jag ska dansa."
"Kom igen, spela en låt."
"Vänta, jag sa att vi skulle dansa."
"Ursäkta mig", sa Georgia.
För att visa sitt förakt -
valde hon ut den trasigaste luffaren i danslokalen.
"Ni där! Kom hit."
"Ja, just ni. Vill ni dansa?"
"Jag är alltid väldigt noga med vem jag dansar med."
Och där stod han, den orädde kavaljeren, och försvarade -
hennes tillflyktsort.
"Vill du lyckas med henne", sa Jack -
"så måste du bära hatten på ett bättre sätt."
"Här får du!"
"Så bra. Jag är starkare än jag tror."
Hank Curtis stuga låg ett stenkast från danslokalen.
Hank var gruvingenjör. Han bodde ensam -
och for på långa expeditioner norrut i landet.
Hank var snäll och generös -
och vår hjälte frusen och hungrig.
Bönorna doftade gott och kaffet var hett.
Den lille mannen -
kom på ett sätt att få frukost.
Big Jim repade sig från slaget han fått -
men han hade förlorat minnet.
Hanks partner anländer.
De är redo för en lång expedition.
Hank berättar att den lille mannen -
ska se efter stugan medan de är borta.
"Adjö", sa Hank, "glöm inte att ge mulan mat."
Han hade inte återsett Georgia sedan kvällen i danslokalen -
men nu skulle de åter mötas.
Där stod hon - hennes skönhet lyste upp rummet -
hans själ klingade av en romantik han passade så dåligt för.
Hans hjärta sjöng då hon presenterade sina vänner.
Han ursäktade sig och gick för att hämta ved.
Så uppenbarades hans hemlighet -
hans kärlek till Georgia.
Flickorna fnittrade och skrattade -
för att dölja sitt medlidande -
ty i världen kring danslokalen yppade ingen -
vad hjärtat gömmer.
Så ville de skoja lite med honom.
Där satt de i skymningen.
Deras ögon glänste spjuveraktigt -
medan i hans hjärta ljöd en stilla sång.
Hon skojade och flirtade och strök hans hår.
Han visste att hon skojade men var lycklig -
ty hon var honom nära, hon höll hans hand -
och log mot honom.
"Fin stuga ni har", sa Georgia.
"Jag hoppas vi blir bjudna igen."
Skojade hon?
Han tyckte om värmen i hennes röst -
och väninnan tyckte om värmen av hans stol.
Nu skulle hon gå.
Borta hennes väna uppenbarelse -
och kvar bara en tomhet -
och hans liv, så blekt och ensligt.
"Ursäkta mig", sa han.
"Men...", han fann inga ord.
"Vill ni verkligen komma igen?"
"Javisst", sa Georgia. "Vad säger ni, flickor?"
"Vi kommer på middag på nyårsafton."
"Bra idé", sa Georgia.
"Vi kommer på middag på nyårsafton."
Och då hade Georgia naturligtvis glömt sina handskar.
Han skottade sig igenom de följande dagarna -
för att kunna inhandla en nyårsmiddag.
FÄNGELSE
Ett nytt år - fyllt av hopp och nya drömmar.
Georgia överöste honom med leenden och ljuva blickar.
Och flickorna ville höra ett tal.
Han var för lycklig för att tala.
Allt som betydde något var att Georgia var där.
Så han stammade och hostade och sade:
"Det blir en dans istället för ett tal."
Och han uppförde en dans med småbröden.
GOTT NYTT ÅR
Mitt i festandet, ett vagt minne -
av ett löfte kom till Georgias medvetande.
"Vi går och hälsar på den lille mannen."
"Vi skojar med honom", sa Jack.
"Georgia går in, sen skrämmer vi honom."
"Glöm det", sa Jack. "Tänk på mig istället."
En tid senare försöker Big Jim att övertyga registreingsbyrån -
om att han hade ett berg av guld.
"Var ligger berget", frågade de.
Men Big Jims minne svek honom.
Han mindes bara att det låg nära stugan.
"Just det! Stugan!"
"Hittar jag bara stugan så hittar jag guldfyndigheten."
"Men jag minns inte!"
"Din vän Georgia letar efter dig", sa Jack.
Den lille mannen visste bättre.
Hur vågade den knölen nämna hennes namn?
Skulle han smälla till honom igen?
Han valde att för ögonblicket ignorera kränkningen.
Men det var sant - Georgia letade efter honom.
Hon hade skrivit till honom.
Snälla, förlåt att jag inte kom på middagen.
Jag vill träffa er och förklara allt. Georgia.
Han letade efter Georgia -
medan Big Jim letade efter honom.
"Du där! Du!", sa Big Jim.
"Du! Det är dig jag letar efter!"
"Stugan! Stugan! Var är den?"
"Svara! Svara, säger jag!"
"Har du tappat talförmågan? Svara mig!"
"Var är stugan? Stugan? Var är den?"
"Jag ska återfinna mitt berg av guld."
"Upp på fötter, fort!"
"Du kommer med mig!"
"Visa mig stugan så ska jag göra dig till miljonär!"
"Georgia... Vänta lite", sa den lille mannen.
"Ni behöver inte förklara. Jag förstår."
"Jag älskar er. Vi ska resa bort."
"Då jag kommer åter, så kommer jag tillbaka!"
Trötta och ömfotade anlände de till stugan.
"Nu dröjer det inte länge", sa Big Jim.
"Bär in maten. Imorgon letar vi upp guldet."
"Ta en klunk av det här. Det värmer."
"Det här var en tung lammstek."
Sedan spelade Ödet dem ett spratt.
Vädrets makter skattade, röt och dundrade igen -
men våra hjältar sov sunt genom ovädret.
Så kom gryningen...
Den lille mannen vaknade -
ovetande om vad som hänt under natten -
men absolut medveten om -
att det var "dagen efter".
"Nåväl", tänkte han, "jag ska städa och göra frukost."
"Så här illa har jag aldrig mått", tänkte den lille mannen.
"Känner du hur det gungar?"
"Det är magen."
"Det är inte magen."
"Till andra sidan", sa Big Jim.
"Få se vad som händer."
"Något saknas under oss", sa den lille mannen.
"Jag går ut och ser vad som saknas."
"Jaga inte upp dig nu", sa Big Jim.
"Ta det bara lugnt - rör dig inte - andas inte!"
"Din idiot! Jag sa ju att du inte skulle andas!"
"Ibland är du väldigt besvärlig."
"Om du bara lugnar ner dig", sa Big Jim -
"så klarar vi oss fint."
"Du är en kraftkarl. Visa lite viljestyrka!"
"Hör här", sa Big Jim.
"Jag har en idé."
"Gör så här så kan jag ta mig ut."
"Förstår du inte?"
"Du är förvirrad och helt utan styrsel."
"Du har ingen kontroll alls."
Big Jim hittade sin gruvlott.
"Nu är vi rika", sa Big Jim.
"Vi är miljonärer!"
Och det var de.
Så var de på hemväg.
De lämnade det hårda livet i Alaska -
för att leva ett paradisiskt liv.
De hängav sig helt åt ett liv i lyx.
De var berömda och eftersökta av pressen.
I lyxkabinen -
väntade beundrare och tjänare.
Reportern ville skriva den lille mannens historia:
"Från lump till lyx". Han fick tillåtelse därtill.
Big Jim fick manikyr.
"Nej, inte naglarna - förhårdnaderna."
Reportern ville ta en bild -
av den lille mannen, klädd som förr.
Det skulle göra historien trovärdig.
Georgia!
Hon reste tredje klass och ingen av dem visste om den andres närvaro.
Georgia hörde dem tala om att en fripassagerare fanns ombord.
"Ni!", sa Georgia.
"Jag trodde aldrig vi skulle ses igen!"
Hon trodde att han var fripassageraren.
Officeraren ville fängsla honom.
Georgia sa att hon skulle betala hans biljett.
"Det är ingen fripassagerare."
"Det är Big Jims partner, mångmiljonären."
De bad naturligtvis om förlåtelse.
Den lille mannen tog sig samman -
och bad sin tjänare att förbereda för en extra gäst.
"Ursäkta", sa reportern, "vem är damen?"
(Visk... visk... visk...)
"Är det sant?! Jag får gratulera!"
"Det här blir ett reportage med lyckligt slut!"
Och det var sant... Ett lyckligt slut!